Дихайте повітрям, місіс Донеллі!
Я пилюки наковталася.
Радійте вітру у волоссі!
Та підніми вже той клятий верх, Сонні!
Я не збираюся слухати ваш негатив.
Мадам, це траса 66, і ми обов'язково нею насолодимося!
Сан-Дієго, Каліфорнія
Мене звати Чет, і я з радістю припаркую вашу машину.
Ти не уявляєш, з якою радістю ми дамо тобі такий шанс, друже мій.
Тільки скажи, що всередині на мене чекає чашка чаю і печиво.
Який чудовий акцент. Ви з Австралії?
Звук долі, мадам,
кличе нас піснею сирени. І ми повинні йти до неї!
Бо настав наш час.
Якщо не зараз, то коли? І якщо не ми, то хто?
Пізніше?
Хтось інший?
У мене долоня напудрена, тому рукостискання міцне й сухе.
Мій одяг - ідеально витриманий баланс між "кежуал" і вільним офіціозом.
Сонні, Сонні. Говорити буду я.
- Добре? - Гаразд.
Містере Берлі.
Хоча я знаю,
що умовності диктують мені дочекатися вашої оцінки нашої пропозиції,
прошу сприйняти моє втручання не як грубість, а як доказ
нашої радості, оскільки ми отримали шанс познайомитися з вами
і вашою чудовою компанією.
І дозвольте мені відразу ж сказати...
Гаразд, досить, досить.
Ми домовилися, що говоритиме моя колега, і це правильно,
адже хоча її слова бувають різкими, вона говорить лаконічно і по суті.
Мене це все не цікавить.
Ні, слухай і вчися, синку.
Чай - це висушена рослина.
І щоб знову її оживити, треба заварити її
окропом.
Тобто водою, яка щойно закипіла.
Скрізь у цій країні, де б я не була,
мені дають чашку ледь теплої води,
поруч з якою лежить чайний пакетик,
тобто я мушу безглуздо теліпати ним
у цих майже холодних помиях,
чекаючи хоч найменшої зміни кольору.
А в моєму віці на це просто нема часу.
Ось що я мав на увазі.
Принесіть їй окропу.
Отже, місіс Донеллі. Розкажіть мені про ваш заклад.
Ми працюємо на повну силу впродовж ось уже восьми місяців.
Але другу фазу запуску більш-менш закінчено.
Це як життя і черепаха. Вони не надто швидко рухаються...
- Місіс Евелін рінслейд. - Тут.
...але прогресу досягаєш тільки тоді, коли висовуєш назовні шию.
- Містер Дуглас Ейнслі. - Тут.
До нас приїжджають і від'їжджають гості.
- Місіс Мюріел Донеллі. - Є.
Але з самого початку у нас є група постійних клієнтів.
- Місіс Мадж Хардкасл. - Є.
- Містер Норман Казінс і міс Керол Парр. - Обоє тут.
Ми щомісяця обстежуємося в місцевій клініці,
а Сонні щоранку проводить перекличку.
Це дуже важлива пересторога, щоб пересвідчитися, що ніхто вночі не вмер.
Більшість наших гостей не просто живуть в Індії, вони тут ще й працюють.
- Які гарні. - Тому й коштують 10 000 за штуку.
Щодня? Кожен Божий день торгуватися?
Такий звичай, мадам. Звичаї треба поважати.
Гаразд. Ми з тобою добре знаємо, що оскільки для якісної, оригінальної пашміни
треба щороку вирощувати в Гімалаях мінімум трьох гірських кіз,
ти і кожна людина на цьому базарі додають щось до пряжі для об'єму.
І я приходжу сюди саме тому, що доки Бхарат он там додає вовну,
а Мохан - кроляче хутро,
ти хоча б додаєш шовк прийнятної якості.
Я дам тобі 5 000 за чотири штуки.
- Домовилися. - Дякую.
До завтра, Харі.
До завтра, міс Евелін. І дякую за вашу повагу.
Двоє гостей влаштувалися у місцевий клуб емігрантів.
Який зараз, скажімо так, у скрутному фінансовому становищі.
Нормане,
я знаю, членів стає все менше, часи зараз важкі,
але хіба обов'язково розводити вино водою?
Що? Я сам його відкорковував.
Нас розкусили.
Спробуймо розводити червоне.
А інші займаються роботою, про яку раніше навіть не думали.
Одна королева так любила свого слона,
що коли вона померла, слон три дні стояв біля її могили,
а тоді здох від горя.
Нам усім варто пізнати таку любов, але необов'язково з боку слона.
І часом робітники з них дійсно нікудишні.
- А коли їх збудували? - Перепрошую?
- Про який період іде мова? - Який
період? А, так.
17-е... 17-е століття.
17-е століття.
- Упевнені? - Ще б пак.
Стійте, стійте, стійте. Можливо, 18-е.
Зверніть увагу на прекрасну ліпку...
А зараз зверніть увагу на прекрасну ліпку колон...
...на яких вигравіювані типові для Раджастану...
...на яких вигравіювані типові для Раджастану орнаменти.
...типові орнаменти, котрі...
І ви можете бачити...
Слухайте, я могла б говорити без упину,
але зрештою, головне те, що в нього виникла ідея.
Знаю, знаю, але вона спрацювала.
Доказ нашого успіху - в тому, що ми його жертви.
Готель "Меріголд" забитий під зав'язку.
І ніхто не виїжджає. Аж до останнього в житті виїзду.
Тому нам треба розширятися.
- Ми підшукали один місцевий заклад. - Готель "Супрім Кволиті".
Ви даєте гроші, ми його купуємо.
І стаємо найдальшим аванпостом франшизи Евергрін.
Що призведе до мережі готелів по всій Індії та за її межами,
для таких, як
ця прекрасна леді,
чиє обличчя - карта світу,
а її розум, хоч він її й підводить, і досі містить таємниці всесвіту.
У якої була нагода сказати, виїжджаючи в готель "Меріголд", кращий з екзотичних,
як скажуть інші:
"Для чого помирати тут,
коли можна померти там?"
Якщо дозволите.
В Евергрін - інша концепція.
Ми вважаємо,
що листю необов'язково облітати.
Що ці роки, зрілі роки -
це можливість подорожувати, продовжити освіту,
змінити робоче оточення.
Коротше кажучи, можливість жити.
І доносити цінність життя до інших.
Я думаю, ви зі мною погодитеся, місіс Донеллі?
Я ж приїхала, чи не так?
Ви зверталися з цією пропозицією до інших компаній?
У першу чергу ми прийшли до вас.
- Але в нас є й конкуренти. - Ми вважаємо інакше.
- А про перекличку ви їм сказали? - Вони слухали, затамувавши подих.
Сонні, це чудова новина. То коли вони випишуть чек?
Є купа "але", Сунейно.
До повного тріумфу нам треба виконати ще одну умову.
Містер Берлі
пообіцяв, що скоро пришле в готель інспектора.
Таємного. Він назвав його "моя людина", щоб нас перевірити.
Ми будемо готові. Можна тепер обговорити з тобою план весілля?
Вечірка на честь заручин буде в четвер, у нас репетиція танцю
у клубі "Вайсрой" о 4-й годині. І в мене є щодо цього класна новина.
Дозволь нагадати тобі одне-єдине слово, Сунейно.
"Втеча". Ми втечемо.
Так. Ти що, не розумієш, як це романтично...
Не лізь. Це важливо.
Агов. Хто там, кохана?
Сонні, хлопчику. Як там Америка?
Кушалю?
- Я не знав, що ти в Джайпурі. - Я повернувся, старий.
І яка ж вродлива стала твоя дівчина, доки мене не було!
Не дівчина. Ні, вона тепер моя наречена.
Оце і є моя новина. Куш з моїм братом - хореографи нашого танцю.
- Для тебе він уже "Куш"? - Заціни.
Ти тільки на весілля приїхав, Кушалю?
І потім знову поїдеш?
Відразу, як воно закінчиться, і надовго?
У мене бізнес у місті. Якщо вигорить, я тут затримаюся.
Скажи, класно?
Місіс Донеллі. Що... Зараз?
Я потрібен вам зараз? Мушу бігти.
- Сонні, це дуже круто. Дивися. - Ні, вона кличе мене з басейну.
Гаразд.
Добре, добре. Ну все, бувайте. Бувайте.
І от вони дивляться на мене, чекаючи мудрості й знань,
а в мене нема ні того, ні іншого.
Скільки разів ти вже проводив цю екскурсію?
63.
І досі не пам'ятаєш жодного сказаного тобою слова?
Та знаєш, як воно. Спершу коліна, тоді імена.
- Треба насварити твого асистента. - Я сам.
А якщо не допоможе, запропонуй йому гроші.
Дякую.
Що ж, на добраніч.
А ти не хочеш чашечку кави?
- Чи, може, зараз доречніше чаю. - Я взагалі не п'ю кави.
- І чаю теж, якщо на те пішло. - Ні, звісно. Та й нащо вони тобі?
Так. Ні, чудово. Солодких снів.
- Тобі теж. - Дякую.
- На добраніч. - На добраніч.
І тут я розумію, що не сам.
Я обертаюся подивитися, хто поплескав мене по плечу.
І виявляється, це кентерберійський архієпископ.
Це смішно, бо це правда.
Так, на жаль, ні те, ні інше.
- Ти підеш з нами, Нормане? - Ні, боюся,
я мушу залишитися і підрахувати мізерний виторг, Сюзан.
Якщо тобі не треба допомогти спіймати таксі.
Ні, я піду пішки. Я тут поруч живу.
А, ясно... Чудово.
Авжеж. Треба, щоб ти якось зайшов у гості.
- Он як. - Або сьогодні?
Сер Норман?
- Так, що таке? - Вас до телефону, це міс Керол.
Питає, коли ви повернетеся.
Що ж, тоді іншим разом.
Так. Так.
На добраніч.
Річ у тому, чого ні в кого раніше не було -
у можливостях.
В Англії я роками намагався розказати світу про свій талант.
І не знайшов жодного охочого слухача. А тут -
чудова робота, трохи грошей в кишені.
Виявляється, я користуюся успіхом у жінок.
Так, але я не можу піти назустріч ні їм, ні собі,
бо в мене вже є жінка,
і я дуже її люблю.
Але це таки змушує замислитися:
а якби її не було?
Що, якби я знову жив сам?
Це була б неймовірна свобода.
Звісно, я б дуже за нею сумував.
Але жив би, як у Бога за пазухою.
Ой.
Обережніше з ними. Вони можуть зашкодити.
Не хвилюйтеся, босе. Я про все подбаю.
ГОТЕЛЬ "МЕРІГОЛД": КРАЩИЙ З ЕКЗОТИЧНИХ 2
Якщо ти хоч раз обійдеш приміщення, то будеш мудріший за тих, хто сидить.
сагай вечірка на честь заручин
Отже, ми вдвох повертаємося в Індію з новими ідеями і кращими знаннями
про стан світу й людства.
Через цей переліт у мене щиколотки набрякли.
- Сунейно. - Сонні.
Не звертайте на мене увагу. Я тут постою на своїх щиколотках.
Я теж за тобою сумувала.
Не так уже й довго нас не було. Чому ти тут? Хто за стійкою адміністратора?
- Приїхала мама Сонні. - Летімо назад в Америку.
- Усе решта добре? Як там нові меню? - Виглядають чудово.
- І ще привезли весільні тенти. - Тоді їдьмо дивитися на них.
Вікрам зі своїм прекрасним мінібусом чекає надворі?
- Я приїхала не з Вікрамом. Мене підвезли. - Хто?
Який ти став, Сонні. У тебе все виросло, окрім малих відстовбурчених вух.
Як я скучив за твоїм доброзичливим гумором, Кушалю.
Місіс Донеллі, це Кушаль. Найкращий друг мого брата Джея.
- Їй не треба з ним знайомитися. - Він допоможе зняти набряк?
У мене в машині є грейпфрутова олія. Кілька крапель творять дива.
- Мені він подобається. - Вам ніхто не подобається. Як один...
- Дозвольте я візьму, схоже, вони важкі. - Важкі понесу я.
Дякую.
Ходімо?
Хто возить у машині грейпфрутову олію?
Вибачте.
- Я спізнилася? - Ви саме вчасно.
Ви вже замовили? Я чула, млинці "чілла" тут неперевершені.
Вам, мабуть, цікаво, чому я запросила вас на цю зустріч.
Мабуть, щоб сказати, що мої послуги більше не потрібні.
Чому ви так думаєте?
Я любила купувати вам тканини і текстиль.
Я і так, і так цим займалась. Але
ми знаємо, що це був пробний запуск, щоб подивитися, чи буде попит.
І через три місяці ми мали або вийти на професійний рівень, або все це кинути.
- Ми виходимо на професійний рівень. - Он як, я в захваті.
Прошу, передайте моєму наступнику, що я передам ті знання, які...
Евелін, ми хочемо дати цю роботу вам. Ми йдемо на професійний рівень з вами.
У вас є зв'язки. Є смак. Ви можете виторгувати в осла його задні ноги.
Ми хочемо, щоб ви відповідали за підбір постачальників у цій країні.
- Мені 79 років. - Якщо це не заважає вам, то нам і поготів.
Ми дамо вам команду підлеглих, ясна річ.
- Час від часу у вас будуть відрядження. - Доброго ранку.
Я проїжджав тут на мотоциклі і побачив вас.
"Проїжджав" - це сильно сказано, клятий мотоцикл знову зламався, я його котив.
- Можна до вас? - Звісно, прошу.
Сподіваюся, всі замовили млинці "чілла". Хто їх не їв, той, вважай, і не жив.
- Я Дуглас, до речі. - Джоді.
Джоді - представниця компанії, з якою я працювала.
Ти про неї розповідала. Тільки хороше.
Як і я про неї. Власне, я щойно спитала, чи не хоче вона працювати на нас офіційно.
Невже?
Що ж, мої вітання.
- Буде багато відряджень. - Так, і не дивно. Тобі сподобається.
Вона ще не погодилася.
Погодиться. Звичайно, погодиться.
Що їй може завадити?
Цього разу, схоже, проблема в поршні,
в якого, мабуть, сталося те, що ми називаємо припадком.
Та на щастя, у Сіріла в мотомагазині є інструмент для зняття поршневого
пальця, що має мінімізувати пошкодження з обох сторін шатуна
чи, Боже борони, самого шатуна.
По-моєму, ти просто вигадуєш ці слова.
А ти б спитала, що з цього приводу думаю я?
Що-що?
Якби я не прийшов, ти б поговорила зі мною, перш ніж погодитися?
Звісно, я б сьогодні тобі розказала і спитала твоєї думки.
Дякую.
- А й правда, що скажеш? - Що це ідеальна робота для тебе.
Доброго ранку, Ейнслі.
І вам обом доброго ранку.
Ти не їдеш на мотоциклі, Дугласе?
Ні, у поршня припадок.
Але на щастя, все може врятувати інструмент для зняття поршневого пальця.
- Ми вискочили поїсти млинців. - Ви часом не хочете з нами...
Господи Боже. Ти ціла?
Так, усе добре.
- Дякую. - Мені не звикати.
У нього, мабуть, кермо відмовило.
Виглядало так, наче він навмисно їхав прямо на тебе.
Від тих штук і загинути недовго.
Боже мій.
Шкода, що я не вмовлю вас залишитися.
Завжди поводься так, щоб їм хотілося більшого, Німіше.
Ми їдемо в готель "Меріголд", кращий з екзотичних, мадам?
Спершу ще в одне місце, якщо можна. До побачення, Німіше.
- Ваша величносте. - Вітаю.
У цій руці я не що інше, як іграшка.
Якщо вона вам подобається, одягніть на неї обручку.
Ви не проти зачекати? Я не знаю, скільки часу я там пробуду.
Ваша команда для мене закон.
- Він почекає. - Так, але чи почекаєте ви?
Це буде важко.
Відкорковуйте шампанське! Сигнальте машинами!
Оскільки щасливі мисливці вдома, а зарізане нами ягня - жирне!
Намасте, Анохі.
- Намасте, мадам. - Намасте, Анохі.
Як там Америка?
Від неї смерть здалася ще спокусливішою.
Але печиво непогане. Хоча до англійського йому далеко.
О, дивися.
Це для твоєї мами, апке ма.
А це - для твого батька, апке піта.
- Привіт, дитино. - Мамміджі.
Іди до мене.
- Я саме селила гостя. - Ти лякаєш гостей.
Давайте краще я.
Мабуть, усе йде так добре завдяки їй.
Щоб зробити щось дуже добре, потрібна команда, Мамміджі.
Для кузини Сапна.
І для малюка Ранджана.
- Дякую. - І це ще не все.
Сніданок подають на терасі з 7.00 до 10.00 ранку, міс Біч.
- Перекличка - рівно о 9.00. - Перекличка?
Щоб упевнитися, що ніхто не помер уночі, принаймні так ми швидко знайдемо тіло.
Хоча ви, шановна пані, ближчі до менопаузи, ніж до моргу.
Прошу, заповніть бланк.
Є тут хто?
Слухаю?
- О, доброго ранку. - Доброго.
- Це готель "Меріголд"? - Ви бронювали номер?
- Ні, мені тут подобається. - Я маю на увазі...
Так, я зрозумів. Ні, я нічого не бронював.
У такому разі варто старанніше планувати своє життя. Останній номер щойно здали.
З великою гордістю і радістю пропоную вам номер 6, коштовність нашої корони.
- З краєвидом на ресторан. - Я хотіла тихіший номер.
Ще один гість.
Як лемінги йдуть до краю скелі, так гості їдуть у готель "Меріголд".
Вибачте, у нас немає вільних номерів.
Я розчарований.
Не підготуєтеся, сер - нарікайте на себе. Вибачте, що так вийшло.
Ходімо, міс Біч, ваш палац чекає.
Ми з вами бачилися в аеропорту, так? Ви чоловік, у якого тільки одна валіза.
ай. ай Чемберс.
Лавінія Біч.
Як, ви кажете, вас звати?
ай Чемберс.
Містере Чемберс. Пробачте, що я так мимохіть вас привітав.
Я Суніл Індраджит Капур, власник цього чудового й прибуткового готелю.
Радий знайомству.
Звісно, у нас є для вас наш найрозкішніший номер.
- Он як? - До якого я особисто вас проведу.
- А мій паспорт ви не подивитеся? - Я знаю, хто ви, містере Чемберс.
Я знаю, хто він. Проведіть міс Біч у номер 19.
У номері 19 ще не закінчили ремонт.
Для чого те килимове покриття, якщо можна взути капці?
- Але я б хотіла той номер, у який мене... - Прошу, міс Біч, розкажете на ходу.
- Мені байдуже, у якому номері жити. - Але мені не байдуже, сер. Ще й як.
Сонні. На два слова.
За хвилиночку, люба. Я тільки проведу цього славетного джентльмена.
Негайно.
Одну секунду.
Що за муха тебе вкусила? Я ще не бачила такої неввічливості.
Приїхало велике цабе, Сунейно.
Містер Берлі обіцяв, що пришле інспектора для оцінки готелю.
- Ти казав, що він когось пришле... - Він сказав, що пришле свою людину.
Свою людину! Розумієш? Він мене попереджав.
- Це ще ні про що не говорить. - У мене інстинкт, Сунейно.
Інстинкт - це як ніс розуму. А ніс у мене великий.
Пасує до моїх відстовбурчених вух.
Так, непогано.
Зовсім непогано.
- Ви задоволена? - Коли ти бачила мене задоволеною?
- Доброго вечора, місіс Донеллі. - Доброго, місіс рінслейд.
- Здається, у нас є підстави для оптимізму. - Хлопчик чудово попрацював.
А ви? Як вам Америка?
Я їхала туди, не очікуючи нічого доброго, і повернулася розчарованою.
Зважаючи на ваш вік, ще дивно, що ви взагалі повернулися.
А ви, бачу, й досі стоїте. Старе коліно ще тримається.
- Коли у вас наступний огляд? - Був того тижня. А у вас?
Завтра. Подивимося, що відвалилося цього разу.
- Усім доброго вечора. - Доброго, місіс Хардкасл.
Доброго вечора. Вдалий був день?
Чудовий. Ми кожну його секунду провели разом.
Задовбав. Ми кожну секунду провели разом.
Він навіть у туалет за мною ходив.
Друзі, це Лавінія Біч.
- Доброго вечора. - Привіт.
- Ви трохи замолоді, правда ж? - Я тут від імені своєї матері.
Що там пояснювати, хто завгодно
втече від шести тижнів теплих дощів, з яких складається англійське літо.
Вона думає приїхати і якийсь час тут пожити. А я - авангард.
Ви, мабуть, зголодніли. Проходьте, будь ласка, сідайте.
Не там, дорогенька. Це особливий стіл, його вже замовлено.
Для кого?
Боже милосердний, змилуйся над моїми яєчниками.
Леді та джентльмени, леді та джентльмени,
це славетний ай Чемберс.
Привітний і пахучий.
Вітаю.
- Вітаємо. - Радий знайомству.
Можливо, завтра ви дозволите показати вам наше казкове Рожеве місто.
Але зараз я принесу вам страви, які точно задовольнять найвимогливіших гурманів.
Ого, як ретельно. Не помітив там геморою?
- Він - той самий. - Який той самий?
Наш інспектор. Його прислали, щоб вирішити, чи буде з нас франшиза.
Які в тебе докази?
Цей ніс не обманути, місіс Донеллі.
Ясно. Отже, це маячня.
Взагалі-то я приїхав сюди, щоб писати книгу. Роман.
Який збіг, я теж читаю романи.
- Ви написали якісь інші романи? - Ні. Ні, це буде перший.
Досі це було просто мрією.
А є ще якісь мрії, які я допомогла б здійснити?
А про що роман?
Про старіння. І все, що з ним пов'язано.
Почуття порожнечі, втрати. Поступове звуження людських...
Так, ви приїхали, куди треба.
Так, так. Послухайте. Він вкритий скорпіонами.
Скільки у вас тук-туків, прикрашених клятими скорпіонами?
І його водій - псих-убивця.
Звісно, я не знаю, як його звати, але він одноокий.
- Ось ти де. - Боже мій.
Слухайте, ви. Я більше не хочу чути ніяких відмовок. Просто зробіть це!
Це з клубу. Там відключали світло,
і, виявляється, частина продуктів на сьогоднішнє свято трохи зіпсувалася.
Упевнений, ти все владнаєш, любий.
- Зі святом якісь проблеми? - Ні, зі святом жодних проблем, люба.
Керол. Керол, ти куди?
У туристичне агентство, де я працюю.
- Може, давай я тебе проведу? - Не треба. До зустрічі.
Місіс Хардкасл. Зі святом якісь проблеми?
Краще хай не буде. Це найбільше свято за останні роки. Тільки б не осоромитися.
Там відключали світло.
Нормане.
- Дугласе. - Привіт.
- Ти не був на перекличці. Думала, ти вмер. - Я прийшов раніше. Мені допомагає Сіріл.
Треба з цим усім розібратися до весілля. Я запланував ціле
мотосвято. Виявляється, проблема була не в поршні.
Щось не так із карбюратором. Тому...
Тобі байдуже, так?
- Головне, щоб це було важливо тобі. - Але ти все ж прийшла.
Слухай. Я на пару днів з'їжджу в Мумбаї.
- Я знаю, на конференцію Лори. - Я тут подумав, не хочеш зі мною?
Вона моя донька, я хочу вас познайомити.
Звичайно. Але не впевнена, чи зможу я вирватися.
- Це була дурна ідея. - У мене ж нова робота і так далі.
Я й сам не мав би їхати. Не проведу купу екскурсій,
і мотоцикл ще не відремонтований.
- Я б з радістю з нею познайомилася. - Ще буде час.
До речі, я побачу тебе ввечері?
- Що? - На вечірці на честь заручин.
- Звичайно. Я такого не пропущу. - Чудово.
- Бувай. - Бувай.
Ви б одружилися на цій дівчині.
Я й хочу.
Де наш новий гість?
Котрий?
Той американець.
Я не бачила його за сніданком.
Доброго ранку.
Чоловік без планів, який і досі займає найкращий номер.
- Мені через це незручно. - Але не так, щоб помінятися з нею.
Чого ж, я помінявся. Учора після вечері.
І як вам новий номер?
Спартанський. Усе, як я люблю.
Але не кажіть про це власнику. Він трохи недалекий.
Він мій син.
І який же він чудовий хлопчина. Ви, мабуть, дуже ним пишаєтеся.
Не розмовляй з гостями, Мамміджі.
Містер Чемберс саме казав мені, як йому зручно в готелі.
Я дуже радий, і мене це не дивує. Але дійсно, ніяких розмов.
Сподіваюся, ми ще побачимося.
Іди, Мамміджі.
А тепер, сер, час нашої екскурсії.
Ходімо знайдемо Вікрама з його чудовим мінібусом і насолодимося нашим містом.
Можна я з вами? Я саме збиралася штурмувати місто самотужки.
Мадам, цей ідеальний взірець і я збиралися провести день тільки вдвох.
- Я не хотіла вам заважати. - Звісно, хай їде з нами.
Звісно, їдьмо з нами.
Це важко.
Щоранку я беру таксі до кільцевої розв'язки і приймаю рішення.
Або я їду ліворуч до Німіша,
або праворуч до Абхілаша. Вони обоє мене люблять.
Упевнена, скоро вони запропонують мені руку і серце.
Одне те, що я дивлюся на вас, коли ви говорите, не означає, що мені цікаво.
- Річ у тім, що я не знаю, кому дати згоду. - Ну...
Ні, мені байдуже.
Місіс Донеллі?
Біжу, аж падаю.
...на честь якого його було названо і який захищав нас шістьма брамами.
Прикрасив нашу площу широкими й надзвичайно гарними бульварами.
...й увінчав свої досягнення величним Хава-Махалом.
Палацом вітрів.
Оце і є той палац?
Це готель "Супрім Кволиті".
Гарно зіграно, друже мій.
Ви навіть оком не змигнули, тримаєте карти близько до тіла.
Я не знаю, про що ти говориш. Що ми тут робимо?
Давайте подивимося довкола, і ви зрозумієте.
Прошу, ходімо. Ходімо.
Той, хто дав назву цьому закладу, явно мав почуття гумору.
Але якби він назвав його готелем "Супрім Потенціал",
тоді, друзі мої, це була б чиста правда.
- Я хотів дещо спитати про твою маму. - Я можу тільки вибачитися.
Тут ми плануємо встановити ліфт.
Щоб полегшити літнім людям доступ до верхніх поверхів, доки вони
не піднімуться аж на небо.
А до лікарні звідси дуже близько, можна пройти пішки чи проїхати на ношах.
А твій батько? Де він?
- Розпорошений над святою рікою. - Мені прикро.
Нарешті знаходить спокій, у якому моя мати відмовляла йому при житті.
А що, чому ви питаєте?
Не знаю, вона для мене як удар грому з ясного неба.
- Хто? - Що, пробачте?
- Хто вас вдарив? - Твоя мати.
- Моя мати? - Твоя мати, так.
Вибачте, що втручаюся, можна я...
- Моя мати? - Твоя мати.
- Ви власник цього готелю? - Так.
Це останнє поповнення нашої квітучої імперії.
А от я б так не сказав.
Кушалю?
Чим зобов'язані такому стражданню?
Дотепник.
- Кушаль Каданія. - Привіт. ай Чемберс.
- Лавінія Біч. - Дуже приємно.
Чому ти тут, Кушалю? І прошу, поясни, для чого шолом.
То що скажете? Вам подобається готель?
На мою думку, він може стати дійсно чудовим. Так.
- Молодець Сонні, що купив його. - От тільки він його не купував.
Ти за мене говориш? Звідки ти знаєш?
Бо це зробив я. Я вчора підписав угоду.
Не варто тобі це читати.
Пробачте їй, мадам.
Доброго дня. Я щось недочула, як вас звати.
Бабул, мадам.
- Це ваша донька? - Племінниця, Айна.
Вона потрапила в автокатастрофу, потрібно пройти багато годин фізіотерапії.
І ви приводите її й чекаєте?
Нема сьогодення, є тільки час.
А ще я приношу бананові чіпси.
Ходімо?
- Усе гаразд? - Нормально. Так. Хто це?
До побачення. Мій водій, Бабул.
Він багато чого знає.
Прошу, скажіть, що старим буде під що танцювати.
Бо ми й досі можемо викидати колінця.
Не хвилюйтеся, Арува - профі.
То коли ви з Сунейною танцюєте свій танець?
Залежить від того, чи приїде Сонні на репетицію.
- Сонні. - Тестю й тещо.
- Джей. - Ти спізнився.
Радий тебе бачити. Ти як промінчик сонця в темний день.
- Сонні, хлопчику. - Не називай мене так.
Твій друг Куш обдурив нас і вкрав те, що по праву належить нам.
Ти про що?
- Куш повернувся? - Ти нам не казав.
Як він тебе обдурив?
Викравши у нас з-під носа готель "Супрім Кволиті".
- А ти пропонував свою ціну? - У нас ще нема грошей.
Тоді як він тебе обдурив?
Думаєте, він не знав, що ми плануємо його купити?
Сонні. Готель продається уже більше року.
- Я побачив його і зв'язався з інвестором. - Твоїм батьком.
І мій інвестор погодився, що треба купувати, доки ціна не зросла.
Важко, мабуть, таким мажорам, як ти, слухати мінорні пісні.
- Спитайте, чи він знав. - Ти щось знав?
- Хіба б я купив готель, якби знав? - Цей чорноротий ще й бреше, як пес!
Що ти собі дозволяєш?
Хіба це не вечірка на честь заручин? Нам ще танець репетирувати.
- Я вмію танцювати. - Все одно потрібна репетиція.
Тому я й приїхав.
Почнемо?
Хазяїн сьогодні, як лялечка.
- Що? - Ви, Нормане. Дуже гарно вбрані.
А. Он воно що.
Сьогодні важливий вечір, так?
Щасливий фінал трохи бурхливого роману.
Це головне, правда?
У всіх стосунках важливий роман.
Стояти на місці замало. Має бути
прогрес. Рух до чогось.
Бо найбільше дратує те, що ми могли б бути неймовірно щасливими.
І не ризикувати, коли до щастя так близько, буквально простягнути руку й
узяти.
Чудова й жахлива риса життя -
що в ньому так багато триклятущого
потенціалу.
І все це майже точно дурниці, а я сам не знаю, про що говорю.
Розкажіть про себе, Нормане. Що вас сьогодні турбує?
Мене?
Здається, я найняв кілера для своєї дівчини.
Ви маєте вперто торгуватися з власниками фабрик.
І є одна зміна. Спершу ви поїдете не в Делі, а в Мумбаї.
До такого доведеться звикати.
Знали б ви, скільки сімейних відпусток мені довелося б скасувати,
якби в мене була сім'я.
- Ви візьмете Дугласа? - Не знаю. Я ще не думала.
- Ви з ним давно разом? - Ми не разом.
Вибачте, а я б і не сказала.
Ні, як вам сказати... Ми не те, щоб не разом.
Я так запізнююся на цю вечірку.
Обидва залицяльники на одній вечірці -
- таке не може не хвилювати. - Тоді чому ви ховаєтеся?
Уже й не пам'ятаю, коли в мене був один залицяльник, а у вас відразу два.
У мене давно нікого не було.
Вода не потече, доки не відкрити кран. Підчепіть когось сьогодні.
Місіс Донеллі. Пробачте, що я не супроводжував вас у клініку, але
- наші плани розширення зайшли в тупик. - Що за тупик?
Доброго вечора, місіс Донеллі.
Яка ж ти сьогодні гарна.
Сонні, твоїй мамі треба поспілкуватися з моїми батьками.
- Для почесного гостя. - Почесні гості тут ми.
Вітаю. Такий чудовий вечір.
Я думав відсвяткувати його, запросивши твою матір на танець.
- Чию матір? - Твою матір.
Правда?
Ви сьогодні красень, Нормане.
Часом не бачили десь тут Керол?
Тримай.
Дякую. Мені страшенно важко не витирати руки об штани.
Я помітила.
Джин колись закидала мені, що я роблю це навмисно, щоб дратувати її.
Хоча найлегше було стати перед нею
і скласти карту доріг неправильно.
Ти в чудовому настрої.
Я щойно отримав СМС від Лори. Вірніше, п'ять СМС, хоча прочитав тільки перше.
Ненавиджу цю штукенцію.
- Виявляється, вона приїде сюди. - Я думала, вона їде в Мумбаї.
Зверне з дороги, щоб побачити свого старого. У його природному оточенні.
- Чудово. - І ви з нею нарешті познайомитеся.
Вона сама побачить, що все, що я розповідав їй про тебе - правда.
Я чула, ви сьогодні будете танцювати.
Ми вже зустрічалися. Я Лавінія.
Лавінія. Звичайно.
Ви, мабуть, думаєте, що я ще замолода, щоб жити в "Меріголді".
Або це, або ваш пластичний хірург - геній.
Мене цікавить ваш новий готель.
То приходьте ще раз.
Може, й прийду. Або ні.
Це означає, що прийду.
Мамміджі. ай Чемберс обрав тебе.
Хоч це й незбагненно, але нема коли роздумувати.
Але як тільки він поманить, ти мусиш вийти до нього танцювати й показати клас.
- Я так не думаю. - Чому?
Цей чоловік такий красень, що навіть я замислився про свою орієнтацію.
Залишки наших надій на готель - у його руках. Тож прошу, виконай свій обов'язок.
- Ти став сутенером власної матері? - Ні-ні, зовсім ні. Ні.
Хоча так.
Мадж. Я щось не можу знайти Керол.
- Нормане, швидко, поцілуй мене. - Що?
- Я ж знаю, що ти хочеш. - Я не хочу.
Тобто я б не проти, але...
Вибач, Нормане. Я так не можу. Я кохаю іншого.
- Що ж, справедливо. - Я краю тобі серце. Пробач.
- Переживу. - Пробач мені.
Хтось із вас часом не бачив Керол?
Я чесно думала, що це допоможе.
Я думала, якщо побачу їх одночасно, то знатиму, котрого обрати,
до якого причалу мені пристати.
Але не так сталося, як гадалося.
Десь виграєте, леді, а десь вчитеся.
І не знаю, чому, але я відмовилася від його люб'язного запрошення
поїхати з ним у Мумбаї.
Виявляється, я їду й так.
Тому ми будемо там разом.
Не знаю, рада я чи налякана.
Часом мені здається, що грань
між тим, чого ми хочемо, і тим, чого ми боїмося -
дуже тонка.
Вибачте, ви до мене зверталися?
Значить, слуху явно вже нема.
Авжеж, як і вашої рішучості.
- Не знаю, нащо я взагалі вам щось кажу. - Бо я старша й мудріша.
- Старша на 19 днів. - Це повний життєвий цикл оси.
Давай, поговори з ним.
Слухайте, танцювати необов'язково. Можна просто поговорити.
Почнемо з того, що ви скажете, як вас звати.
Місіс Капур.
Це й усе, що я почую?
- Це все, що ви почуєте. - Гаразд.
Отже, мені 64 роки. Я одинак,
жінка покинула мене пару років тому. Не знаю, чому.
Загалом я добріший до людей, ніж до тварин.
Не те, щоб я був жорстоким з тваринами, ні. Я їх люблю. Особливо собак.
Що вам від мене треба?
Не знаю, трохи поговорити. Трохи...
Я розказав, тепер ваша черга.
- Чого ви хочете насправді? - Не знаю.
Я не знаю.
Я більше люблю котів.
Я так і думав.
Повечеряйте зі мною.
Коли захочете.
Можна завтра ввечері. Чи післязавтра. Це...
Або я міг би замовити столик тут, якщо хочете?
Чому ви думаєте, що я погоджуся?
Сподіваюся, ви вже погодилися. Тільки не вголос.
Леді та джентльмени, шановні гості,
настала мить, якої ви всі чекали.
Привітайте на танцмайданчику Джей і Куша...
Вона з ним дуже холодна. Це не вечір, а якась катастрофа.
Це ж наш вечір, Сонні.
Наш.
Нікому... нікому не панікувати.
З вами все гаразд?
Просто ненадовго вибило світло. Скоро все владнають.
Краще молися, щоб я не знайшла тебе в темряві.
- Просто не вірю. - Нормане?
- Керол, люба, де ти? - Я теж. Це нечувано.
Не роби вигляд, що ти не зітхнув з полегшенням.
- Думаєш, я організував вимикання світла? - Це було б єдине, що ти організував.
Я мав стежити за важливішими справами.
Що може бути важливішим за твої власні заручини?
Якби я бачила, де твоя нога, я б по ній влупила.
Тоді я міг би не танцювати, а ти була б на танцмайданчику зі своїм Куші.
Який танцює краще за мене, він усе робить краще за мене.
Правда?
Правда.
Сунейно, почекай.
Ти все паскудиш, Сонні, хлопчику.
Я якось був на весіллі, де шафера й нареченого знайшли в ліжку разом.
Але воно все одно пройшло трохи краще, ніж сьогоднішні заручини.
- Я точно оплатив той рахунок. - Вибило світло, таке буває.
Тільки прошу, ніхто не кажіть про це Мадж.
- Що не казати Мадж? - О Боже.
- Дугласе? - Так?
Лора приїжджає завтра, це чудово. От би швидше її побачити.
Але хоч це й абсурд, сталося так, що тепер мені треба їхати в Мумбаї.
Он як.
Але я тут подумала,
що коли ти поїдеш на конференцію,
ми могли б...
Не знаю, скільки часу я там пробуду, але за той час ми могли б...
Привіт, тату.
Золотце!
Привіт, Дугласе.
Золотце?
Привіт, Евелін.
Ми все вирішили в останню мить, і добре.
Так, але не завадило б попередити.
- Ти не отримав мої СМС-ки? - Я ненавиджу ту штукенцію.
Лора виголосить промову на міжнародній конференції. Правда, сонечко?
Про геометричне зростання старт-апів в Інтернеті,
і, як наслідок, вплив на... Я краще замовкну.
І коли вона сказала, що їй дали два авіаквитки туди й назад, першим класом,
я не втрималася від спокуси приїхати й погостювати серед цих старих руїн.
І заодно перевірити, як справи в готелі.
Деніел натякав, що в мене стомлений вигляд, і що мені потрібна відпустка.
У цьому він весь, такий уважний і турботливий.
Деніел?
Деніел рін. Сільський адвокат. І мій хлопець.
Це він придумав, щоб я приїхала і розказала це особисто.
Виявляється, у нас є три варіанти: втеча, неадекватна поведінка
або зрада. Трійця, яку не назвеш святою.
Можеш обирати.
Я не розумію.
Деніел запропонував мені руку й серце, Дугласе.
Він попросив мене вийти за нього заміж.
Я приїхала, щоб розлучитися.
санджіт сімейна вечірка
- Міс Лавінія Біч. - Є. Так, дякую.
- Містер ай Чемберс. - Я тут.
Місіс Джин і міс Лора Ейнслі.
Ти ж нас бачиш!
Містер Дуглас Ейнслі.
Тут, я тут. Так.
- Місіс Мюріел Донеллі. - Те, що від неї залишилося.
Місіс Мадж Хардкасл.
Присутня. І досі сердита.
Місіс Евелін рінслейд.
- Місіс Евелін рін... - Не можу її знайти.
Її вже нема.
Це дуже хвилююча подія.
Сподіваюся, я запросила не надто пізно.
Ви, звичайно, вже бували в Мумбаї?
Так, багато разів. Дуже багато разів.
- Що, ніколи не були? - Ніколи.
Але в мене там багато родичів.
Так.
Харі, ви не зможете відтепер дещо для мене робити?
По-моєму, це важливо, якщо ми збираємося працювати разом.
Ви не могли б завжди просто казати мені правду?
Що ж, гаразд. Але мушу попередити, міс Евелін,
я буду єдиним, хто це робитиме.
Це серйозні ділові переговори.
Більше ніяких цуценячих ігор на анку. Ви вже доросла собака.
Керол!
Таксі!
Сунейно,
ти чекаєш мого вибачення.
І ти на нього заслуговуєш. Хоча вимкнення світла - не моїх рук справа,
я все одно затьмарив увесь вечір.
Цьому нема виправдання, і я щиро й від усієї душі перепрошую.
- Дякую. - На свій захист...
- Ти ж казав, що виправдань нема! - ...Кушаль плете проти мене інтриги.
Бо купив будівлю? Він навіть не знав, що нею цікавишся ти.
"Збіг" - це просто слово на той випадок, коли ми не бачимо масштабу.
Усі твої гості тут щасливі.
Ніхто не поїде ще кудись.
Давай відкладемо цю розмову до того часу, коли я доведу, що правий,
тоді, можливо, ти сама захочеш переді мною вибачитися.
Шановний містере Чемберс. Я приніс вам сніданок.
Чудово.
- Перепрошую. - Трохи терпіння, будь ласка, леді.
Що будете замовляти, міс Біч?
- Можна чашку чаю, будь ласка? - Я принесу чайничок свіжозавареного.
Просто гарячу воду й чайний пакетик поруч було б чудово.
Лавінія цікавилася тим новим готелем, який ти нам показував.
- "Супрім Кволиті", так він називався? - Не пам'ятаю.
Кушаль вважає, що ліфт став би бонусом для моєї любої мами.
Шість сходинок без перепочинку - це все, що вона наразі може.
Може, варто подивитися ще раз.
Ще й тому, що новий власник - красень.
Чесно, мадам, ви сьогодні схвильовані.
Ти не можеш гнати цю штуку швидше?
Педаль і так до підлоги, босе.
Слухай, я дам тобі все, що в мене в гаманці. Віддам весь гаманець.
Добре. Тоді я проб'ю педаллю підлогу.
Ліворуч чи праворуч, мадам?
Вибачте, що?
Коли ми доїдемо до розвилки, з яким джентльменом ви хочете провести час?
А, ліворуч.
Як справи у вашої племінниці?
Їй нудно й прикро.
Її першим питанням лікарю було, чи зможе вона ще танцювати.
- Вона добре танцює? - Вона перетворює рухи на магію.
У вас самого нема дітей?
Я не одружувався, мадам.
Просто так ніколи й не закохався.
Мене це не зупинило.
Зупинися тут!
Стій! Зачекай!
Слухай. Те, що я казав тобі позавчора - ти мусиш це забути.
Мій надзвичайно щедрий друже!
Ні, ні. Домовленість скасовано. Розумієш мене?
Усе скінчено!
Ви хочете зі мною домовитися? Це можна, сер.
Ти не зрозумів ні слова з того, що я тобі казав, так?
Ти...
ти просто привіз її на роботу.
Так.
Люба...
- Ну що, все ясно? - Ясніше не буває, дядьку.
- Точно? - Точніше не буває, дядьку.
- Ми не зганьбимося. - Категорично ні.
Бо це наш зоряний час. Тому давай повторимо ще раз.
Я сиджу тут з комп'ютером. Ти йдеш у сад, а я тобі диктую,
щоб ніхто не дізнався, що в тебе порожня голова.
Добре. А коли друзі покличуть тебе гратися з ними?
Я скажу їм, куди піти зі своїм м'ячем.
Це дуже цікаво. Першого разу я була надто стомлена для туризму.
Іронія депресії. Цілий день стомлена і цілу ніч не сплю.
Тепер я сплю чудово.
Хоча троянди на подушці вранці таки бракує.
Ти знайома з Деніелом?
- Мама все обіцяє познайомити. - Я його приберігаю.
Ти думав про нашу вчорашню розмову?
- Який варіант ти обираєш? - Річ у тім,
що наскільки я пам'ятаю, це ти мене кинула, і моя поведінка була адекватною.
- Значить, зрада. - Не винен.
- Так, але зараз ти вже, звісно... - Мамо!
А шкода, що так. Чого ж ти чекаєш?
Вона тому так раптово поїхала? О, дивися, он твій фан-клуб.
По-моєму, вона поїхала, щоб виконувати свою нову роботу.
Яка вона зайнята пенсіонерка.
На цей процес іде багато тижнів і 12 різних фарб,
щоб отримати готову продукцію.
Складні орнаменти вимагають 40 проходів над тканиною,
а кожен прохід має бути по всій довжині стола.
У цьому приміщенні 8 столів, а всього їх 24.
Ми обробляємо близько 2 000 метрів тканини на день.
І як ви знаєте, мадам, це висококваліфіковані робітники.
Найкращі, яких можна знайти у всій Індії. Будь ласка, ідіть за мною.
Скажіть чесно. Цей чоловік глянув на мене і думає, що можна здерти удвічі більше.
- Ні. - Ні?
Учетверо більше. Прочитайте і швидко це запам'ятайте.
І коли я поправлятиму рукою волосся, кажіть це авторитетним тоном.
Вибачте. Я не можу опустити нижче 50 000 за ящик. Це менше собівартості.
30 - це найбільше, що ми можемо запропонувати.
- Схоже, ви не розумієте, яка це робота. - Чудово розумію, але 30 - наш максимум.
Тоді не буде діла. Дякую вам і вашому асистенту, що приїхали.
Він мій партнер, а не асистент,
і має всі повноваження вести ці переговори сам.
Звичайно.
Друже мій,
за таку ціну ми можемо купити чотири де завгодно.
Ви просто просите більше, бо вона...
Думаєш, оскільки ти з цією білою жінкою,
то вже вхопив Бога за бороду?
Думаєш, її біле волосся мене переконає?
Не мели дурниць!
Тільки через те, що ти відхопив собі
стару білу корову,
думаєш, я здамся?
Кожнісіньке слово?
25 000 рупій. Згода.
Що я сказала?
Що розумієте кожне сказане ним слово,
і що йому варто поважати старших людей.
Ну, тепер він уже поважає.
Я думала, ти вже поїхав на Санджіт.
- Де ти була? - Допізна працювала.
Ти пішла, ще поки я спав.
Працювала з самого ранку. І я тобі про це казала, любий.
Ясно.
Ти сумував за мною, милий.
Чекай, я тільки переодягнуся. Поїдемо разом.
Ви за нього не хвилюєтеся?
Який сенс хвилюватися, якщо нічого не можеш вдіяти.
Сонні, за кілька днів ми станемо однією сім'єю.
І в нашій сім'ї ми не кажемо одне одному, що робити.
Ми говоримо одне з одним, дитино. Ми слухаємо.
Друзі, я знаю, що ви хвилюєтеся, але все буде добре.
Я знайду інший готель, де ми зможемо розширитися.
Може, просто поговори з Кушем. Добре?
- Будь ласка, Сонні, поговори з ним. - Просто вислухай, що він казатиме.
Ось так просто зіпсовано ще одну хорошу вечірку.
Сонні, дякую, що погодився вислухати мене.
Я хочу, щоб ми стали партнерами.
Передавати відповідальність за старих третій стороні. Геніальна ідея.
Це геніально, і це працює.
Але щоб зростати далі, треба місце, щоб розвернутися.
Ти збирався купити той готель. Я пропоную тобі стати співвласником.
У компанії, яку ми створимо разом, як рівноправні партнери.
Я знаю, що ти починав справу сам, але без допомоги далі ти не обійдешся.
Без мене.
Що скажеш?
Я бачу, що ти говориш, Кушалю.
У тебе губи рухаються.
Але я чую тільки тихе шипіння підступності й зради.
- Ти планував це з самого початку. - Нічого я не планував!
Місіс Донеллі, можете поговорити з цим хлопцем, будь ласка?
- Що порадите, місіс Донеллі? - Ніколи нічого не радити.
Слухай, обдумай це, я дам тобі час.
Скільки треба. П'ять хвилин?
П'яти більш ніж достатньо.
Ви правда нічого не можете вдіяти?
Ви правда пишете книгу?
Намагаюся, так.
Мій син вважає, що ви не той, за кого себе видаєте.
Ви тому прийшли?
То розкажіть про свою книгу.
А, добре.
Що ж... Сюжет трохи змінився.
Це мала бути розповідь про кінець усьому, але тепер
вона може бути про початок.
Книга про чоловіка, який...
Чиє життя розпалося,
і він зробив те, що роблять люди, коли їм болить.
Він від усіх обороняється, замикається в собі.
Але тепер він приїхав у далеку країну і
раптом прокинувся.
У його жилах тече кров. Він...
Справа в цій країні, вона надзвичайна.
Але в основному
це завдяки людині, яку він там зустрів.
А що...
Що думає вона?
Вона не знає. Не відразу, звісно, ні.
Якби знала, то вийшло б оповідання.
Думаю, їй страшно.
І я впевнений, вона була надзвичайно вродливою молодою жінкою,
а тепер вона знає, що вже не така молода. Хоча для нього...
Для нього вона красуня.
Але якби він так їй і сказав, вона б не повірила, тому...
По-моєму, вона взагалі нікому не вірить.
І менше всього собі, і це, мабуть, є ознакою, що вона стала
людиною, якою вона не хоче насправді бути.
І з кожним днем їй усе важче пам'ятати,
що колись вона була пристрасною, впертою.
Вона засуджує ці риси. Тепер вона їх боїться.
Тому він і не наполягає.
Поки що...
Поки що він просто хоче провести з нею вечір.
І ще один.
Щоб подивитися, що буде.
Ось такий у мене сюжет.
Принаймні це все, що я наразі знаю.
То давайте напишемо наступний розділ?
Я не знаю, що робити, місіс Донеллі.
Я колись завжди мріяв про майбутнє,
але тепер я бачу перед собою тільки його.
Як він озирається і сміється. Забравши в мене мій шматок хліба
і мою Сунейну.
Знаєш, у мене довгий список того, що я не люблю.
Лікарів, засмагу. Комарів.
Людей, які зловживають гостинністю. Можна продовжувати вічно. Але є одна річ,
якої я терпіти не можу, і це жалість до себе.
Вона знищує все довкола. Не будь таким ідіотом.
- Не допусти, щоб це сталося. - Тоді скажіть, що мені робити, мадам.
- Ти мусиш розібратися сам. - Для чого, коли поруч є ви?
Щоб ти міг розбиратися і тоді, коли мене не стане.
- Усім доброго вечора. - Доброго вечора, місіс Хардкасл.
- Ви прийшли раніше півночі. - Було лише два клієнти.
Закінчила свою зміну раніше. Захотілося побути на самоті.
Дзвони лікарю, Сонні.
Сьогодні вранці Німіш запропонував мені руку й серце.
А Абхілаш зробив те саме по обіді.
Час вирішувати.
Однією з клієнток була твоя мама.
Схоже, вона виграла в лотерею містера Чемберса.
Я й не знала, що вона в неї грає.
Непогано було б мене привітати.
Я шукаю свою матір, містере Даруна. І того, хто з нею вечеряв.
- Схоже, сьогодні вони були тут. - Не можу сказати, сер.
Вони пішли звідси разом?
У клубі "Вайсрой" понад усе цінують конфіденційність.
Їй нема ціни.
1 000 рупій.
Вони пішли в одну зі спалень, сер.
- У вас є спальні? - Так.
На випадок, коли члени клубу стомляться. Чи їм пощастить.
- Дякую. - З вами приємно мати справу.
Сонні?
А ти що тут робиш?
Це моя репліка, Мамміджі.
Я прийшов поговорити з інспектором. У мене до нього справа.
- Що за справа? - Чи розраховувати на його підтримку,
- з готелем "Супрім Кволиті" чи без нього. - Він не інспектор.
- Він так каже, але він тобі бреше. - Я так не думаю.
Я не хочу бачити, як він тебе скривдить, Мамміджі.
Я можу сама дати собі раду, дитино.
А твоя справа може почекати до ранку.
Зараз їдь додому.
Щось приготувати вам на ранок?
Я б хотіла поснідати в номері о 9.00 ранку, будь ласка.
І принесіть чай "Ерл Грей" з пастеризованим молоком.
Це дуже важливо.
- Хтось хоче випити перед сном? - Я б хотів пройтися вздовж затоки.
Зрештою, це знаменитий краєвид. Особливо вночі.
Прекрасна ідея. То ходімо?
А, так, звісно. Тобто якщо ти...
Дугласе, я пожартувала.
Та я б краще пройшлася голою крізь пекельний вогонь.
Бувай, люба.
Це майже те саме. Ходімо в свої номери?
Вона виїхала, сер.
- Що, даруйте? - Місіс рінслейд уже виїхала з готелю, сер.
Вона не казала, куди?
Мені ні, сер. Дуже шкода.
Добре.
Кажу тобі, він став білий, як стіна.
А найдурніше те, що в мене замало волосся, щоб його поправляти. Розумієте?
Ваш кузен сьогодні був неперевершений.
Саме дорікання на хінді дало потрібний результат.
У мене було враження, що в кімнату зайшла моя мама.
- Дякую, було дуже смачно. - Дякую.
Так мило з вашого боку поселити мене в себе.
Коли живеш у готелі, часом дуже хочеться чогось іншого.
Ми раді приймати в Мумбаї нашого кузена і його подругу.
- Намасте. - Намасте.
- Нема гостинності, рівної індійській. - Вона щира.
Про готель я тоді збрехала.
Правда в тому, що я виїхала з готелю,
бо наразі є одна проблема, з якою я не можу розібратися.
З абсолютно дурних і непереконливих причин.
Я розказую це тобі тільки тому, що ти не знаєш, про кого йдеться.
Про містера Дугласа.
Мій друг ремонтує йому мотоцикл.
Він хороший чоловік.
І сміливий. Значно сміливіший за мене.
Яка не повертає йому і половини того, на що він заслуговує.
Я хочу сказати йому: "Дай мені час, і поступово я погоджуся".
Якби я не була такою нерішучою, так би й сказала. "Просто дай мені більше часу".
Скільки у вас того часу?
Мені спала на думку ідея.
Може, я сьогодні проїжджатиму біля агентства й виведу тебе на обід?
Не сьогодні, любий. Я дуже зайнята.
Мабуть, просто з'їм бутерброд на роботі.
- Я міг би його принести. - Ти такий милий.
- Доброго ранку. - Доброго, міс Біч. Як ви сьогодні?
Зовсім непогано. Ми з Кушалем вчора відірвалися.
Можна мені теж чаю, будь ласка?
Отже, Сунейно,
тобі можна розказувати мені про свою сукню чи це...
Господи Боже! Який гарячий! Що ти, в біса, собі...
Пробачте, міс Біч. З вами все гаразд?
О ні. Ні, нічого страшного.
Чесно. Це все я винна.
- Привіт, тату. - Доброго ранку, сонечко.
У тебе стомлений вигляд. Ти не спав?
Намагався вивчити свою промову на весілля.
Вирішив, що виступлю без папірців.
Не зарікайся і так далі. Доки не помреш, ясна річ.
Доню...
Що?
Я вчора ходив шукати свою подругу.
Евелін. Так. Я сподівалася по-людськи з нею познайомитися.
- Вона виїхала з готелю. - Тобто...
Думаю, вона повернулася в Джайпур.
Тоді чого ти чекаєш?
Але я тут. Я приїхав, щоб почути твою промову.
Пішла та промова!
Ти все одно ні слова не зрозумієш.
Тату.
Ти все життя знаходиш людей, які не дають тобі бути щасливим.
Не дають робити те, що ти хочеш. Не звалюй цю провину і на мене.
Не роби мене ще більше схожою на маму.
Ти успадкувала все хороше, все геніальне.
Їдь.
Я їй поясню. Їдь.
Так.
- Дякую. - Бувай.
Я купила подарунок твоїй племінниці.
Дещо з базару. Сподіваюся, це нічого.
- Значно більше, ніж нічого. - Добре. Віддаси це їй?
Звичайно.
Власне, одну хвилинку. У який бік їхати до тебе додому?
Сюди.
- Це моя сестра. - Намасте.
- Мій брат. Мої двоюрідні сестри. - Намасте.
Мої двоюрідні брати. І три моїх друга.
- Намасте. - Намасте.
- Мій дядько. - Намасте.
- Моя тітонька. - Намасте.
І...
Привіт, сонечко.
Вона й досі хоче читати вашу книгу.
Твій дядько розказав, яка ти мужня,
і я подумала, що ти заслужила винагороду.
Треба заводити її ось так.
А тоді обережно...
Такою була я в її віці.
Крутилася в піруетах.
І добре виходило, до речі, але я кинула.
Як і більшість справ у своєму житті.
Котрий дім твій?
Білий. Я тут народився.
Як і вона, і її сестри. Моя сестра. Уся моя сім'я.
Яке прекрасне місце для життя.
Я дуже радий, що ви приїхали.
То що вчора сталося? Ти так швидко втік.
- Я ходив поговорити з інспектором. - І?
- Йому було не до мене. - Бо він - не інспектор.
Ні, інспектор - Лавінія Біч. Тільки її звати не Лавінія, і вона американка.
А ти тільки й робив, що відмахувався від неї, відколи вона приїхала.
Це неправда.
Боже, це таки правда.
Перепрошую.
А, міс... Міс... Міс...
Міс...
- Біч. - Міс Біч. Який я радий вас бачити.
Можна скромно спитати, чи є у вас на сьогодні плани, і чи можу я допомогти?
Власне, я саме йду на зустріч з Кушалем.
Якщо дозволите спитати, у справах чи щоб розважитися?
І те, й інше.
Не ображайтеся, але врешті-решт
готель "Супрім Кволиті" підійде моїй матері ідеально.
Будь ласка, мадам, я дам вам кращий номер. У якому закінчено ремонт.
Сонні. Я чув, ти мене шукаєш?
Номер 6 скоро звільниться.
- У номері 6 живу я. - Правда? Вона там?
- Тут багато чого відбувалося. - Вибачте, ні.
Отже, містере Чемберс.
Можете на секунду затриматися, міс Біч?
Великий містер Чемберс.
Великий письменник містер Чемберс.
- Звісно, якщо вам так подобається. - Мені не подобається, сер. Зовсім!
Що ти хотів мені сказати?
Щоб ви виїхали з цього готелю і більше ніколи не бруднили його рушники.
- Ви збрехали, сер. - Він не брехав.
Ви вдали з себе того, ким насправді не є.
Інспектор тут був. Просто це був не він. А вона.
Лавінія. Тільки в дійсності вас звуть не так, правда?
Ні. Мене звати Тереза.
Я знав, що звідкись вас знаю. Ви працюєте на конкурентів.
- "Золоті роки", так? - Правильно.
- Звідки ви це знали? - Знати це - його робота.
А наша робота - знати, що він задумав.
Прошу, поясни.
Вона - інспектор готелів. Тільки не той, через якого вони непокоїлись.
Той інспектор - я.
Я ж казав.
Ніс не обманути.
Хоча деякі схеми можна вивчити,
щоб згладити амплітуду надзвичайних злетів і падінь,
які характерні для будь-якого бізнесу, вони все одно будуть.
Але нехай це вас не зупиняє, бо такі злети,
як змога сьогодні виступити перед вами, роблять усе це того вартим.
Просто вступайте у гру. Побачимося в барі. Дякую.
Вони були в захваті.
- У захваті, кажу тобі. Чесне слово. - Дякую.
Бачу, Лора дуже успішна жінка.
Так, я дуже нею пишаюся. Шкода, що Дуглас не зміг побачити це на власні очі.
А якою роботою ви тут займаєтеся?
Шукаю тканини і налагоджую зв'язки між продавцями і компанією, на яку я працюю.
- Аж від зубів відскакує. - Легше сказати, ніж зробити.
Схоже, у вас виходить.
Мушу сказати, я захоплююся тим, як ви побудували тут своє життя.
Дякую.
Але мені не дає спокою одне.
Дуглас сказав, що не винен у зраді. Чого б це?
Він вам не подобається?
Навіть коли я вже терпіти його не могла, він все одно здавався мені привабливим.
Де в чому навіть більше, ніж Деніел.
У Дугласа є одна перевага над Деніелом - він насправді існує.
Деніел теж існує.
- Так. - Ну, якщо ви наполягаєте.
Я працюю у нього в офісі. Я починала працювати клерком двічі на тиждень,
просто щоб звести кінці з кінцями.
У Райгейті грошей вистачає на менше, ніж у Раджастані.
Деніел знає, як мене звати, звісно, у нас невеликий колектив.
Але він не кликав мене заміж, це точно.
Тому я й хочу розлучитися.
Не можу ж я чекати, що чоловік зустрічатиметься зі мною, коли я в шлюбі.
Що, по-вашому, нам краще робити на першому побаченні?
Мені незручно питати в Лори.
Подивитися фільм? Разом. Буде про що потім поговорити.
І не буде незручних пауз.
- У нас не буде ніяких пауз. - Ні, швидше за все, ні.
Є люди, яким іде до рук усе найкраще в житті.
Я не належу до таких людей.
Приїхавши сюди, я нарешті це зрозуміла.
Тому якщо щось добре не стається саме по собі, я повинна сама його створити.
Саме цим я й займуся.
...дали їм коріння, і тепер вони можуть...
Прекрасні сім'ї Сонні і Сунейни дали їм коріння, і тепер...
шааді весілля
- Сунейно? - Тобі не можна заходити.
Я не хочу, щоб ти бачив сукню раніше п'ятниці.
Мені потрібна моя папка-планшет.
Ти знаєш імена гостей. Нащо тобі планшет?
Це просто відмовка, щоб зайти.
- Я повинен перед тобою вибачитися. - Ти вже вибачився.
Зараз я відчуваю провину сильніше.
І я обіцяю тобі три речі.
Обіцяю, що як слід відрепетирую весільний танець.
Обіцяю, що одягну тюрбан, який твоя мама обрала для церемонії.
І обіцяю, що буду кращим чоловіком, ніж нареченим.
Добре, бо наречений з тебе нікудишній.
Вислухай мене.
Якщо в нашому житті разом колись настане час, коли
мене почне вабити інший чоловік чи я хоча б замислюся про це, я тобі скажу.
Так ти знатимеш, що я ніколи й нічого не зроблю, щоб розвинути ті стосунки.
Куш мене не приваблює.
У нього вуха надто притиснуті до голови.
Я сподівалася, його пропозиція партнерства здасться тобі
привабливішою.
Але вирішувати тобі.
Ти не бачив мою другу туфлю, любий?
Якщо не скажеш, у чому була проблема останні кілька днів,
треба буде відлупцювати тебе нею.
Твоя туфля під ліжком.
- І в тебе роман. - І правда, ось вона. Чудово.
Кажу, я знаю, що ти спиш ще з кимось.
Звісно, сплю, любий. А ти хіба ні?
А як же та нервова відьмочка в клубі? Сюзан.
Ви з нею вже кілька тижнів явно трахаєтеся, як кролики.
Ні. Серйозно, ні!
А чому ні? Що тебе зупиняє?
Ну, ти.
Що?
Так нечесно.
Маєш на увазі, я не мала б спати з усіма цими чоловіками?
Він не один?
Я сплю з іншими тільки тому, що думала, що й ти теж.
Слухай, я взагалі ні з ким не сплю, тільки з тобою.
Знаєш, коли ми познайомилися,
ти сказала, що тобі самотньо.
Так і було. Але це не значить, що я була монашкою.
Я більше не хочу відчувати таку самотність, Нормане.
Я теж.
Містер Норман Казінс і міс Керол Парр.
Обидва тут!
Міс Тереза Біч.
Присутня.
- Хоча вже й неправа. - Міс Мадж Хардкасл.
Є.
- Місіс Мюріел Донеллі. - Ледь жива.
- Містер Дуглас Ейнслі. - Вчу промову.
Ще пару днів, і знатиму.
Місіс Евелін рінслейд.
Ще не повернулася. Що дивно.
Містер ай Чемберс.
Потрібні тобі мої найкращі побажання чи ні,
у день свого весілля ти їх почуєш.
Дякую.
Мені байдуже, хто ви. Я все одно б переспала.
Яку оцінку ви нам поставите?
Це вже не має значення, але
що буде написано в доповіді?
Сказати чесно?
Добре хоч раз почути від вас правду.
Сказати, що
в управлінні цим готелем є велика потреба в покращенні -
означає недооцінити неймовірну хаотичність вашої роботи.
Дякую за відгук.
Але той факт, що це сходить вам з рук,
є свідченням
неабиякої теплоти, яку ви відчуваєте до цих постояльців.
Таке ціни не має.
Тому я б сказав,
що з новим і краще обладнаним закладом, таким, як "Супрім Кволиті",
- ви б отримали моє схвалення. - Отримали б?
Я подаю у відставку. Тут мене вивели на чисту воду.
Зрозуміло.
Але у вас тут є ще один інспектор.
Я не люблю людей, на яких вона працює, але якщо це єдині інвестори...
Ми з нею вже говорили.
Вона теж рекомендує придбати готель "Супрім Кволиті".
То чому ви з ним просто не домовитеся?
Хоча б заради своєї прекрасної нареченої.
Ну що ж, мені пора, я побуду у "Вайсрой" до вильоту мого літака.
Ти не міг би... Можеш передати своїй матері...
Ти не міг би сказати їй, що я звільняюся зі своєї роботи?
І чим будете займатися?
Писатиму книгу.
Сюжет вона знає.
Містере Чемберс.
Дозвольте підвезти вас до клубу "Вайсрой".
Прекрасний мінібус Вікрама чекає.
Будь ласка.
Добре.
Обережно. Бо знову можете й не встати.
А ви, бачу, і досі цілі, хоча й обвислі.
Ледве ціла. Літак встиг набрати висоту перед самою посадкою.
На злітну смугу забрела корова. Не зовсім та смерть, про яку я мріяла.
Смерть від корови.
Мабуть, це змусило людей зібратися з думками й подивитися на себе.
Так, я б такого не хотіла.
Я б хотіла, щоб одного дня всі озирнулися, а мене вже нема.
Розкажіть про Мумбаї. Знайшли там свою рішучість?
Я погодилася на цю роботу.
Хоча думала, що відмовлюся. Думала: "Скільки може бути нових життів?"
А тоді вирішила: "Стільки, скільки хочеться". Доки ще можемо.
- Буде багато відряджень. - А як інакше повертатися додому?
За вами сумуватимуть.
Ви це знаєте? Я хочу, щоб ви знали.
Так чи інакше, місіс рінслейд, ми от-от святкуватимемо весілля.
- Ви вже підготували вбрання? - Я навіть трохи нервую.
Це важливий день.
Для нас усіх.
Я ніколи не розуміла чиєсь бажання одружитися.
Мені важко було знайти чоловіка, якого я могла витримати тиждень,
не кажучи вже про все життя.
Але цього весілля я чекала з нетерпінням.
І виявилося, є речі, яких дійсно варто чекати.
Я не люблю церемоній
чи подарунків на їхню честь.
Тому доведеться вам вдовольнитися натомість цим листом.
Написаним від усього серця дітям, яких у мене ніколи не було.
На вашій вечірці я сказала, що не даю порад.
Але я маю власну думку.
І моя думка про нареченого така:
він багато чого робить не так,
але тільки не тоді, коли справа серйозна.
- А коли він правий... - Друзі...
...це треба цінувати.
...мушу сказати, що прийом не може відбутися в готелі "Меріголд".
Така сліпуча наречена, як ця,
заслуговує розкішнішої обстановки на своє весілля,
і в мене є саме таке місце.
Прошу зайняти місця в прекрасному мінібусі Вікрама.
А ті, хто стоїть від нього далі чи просто ходить повільніше,
можете сісти в транспорт його кузена, і разом
ми поїдемо у мій новий готель!
- На мене не дивіться. - Ні-ні-ні. Не дивіться на нього.
Хоча в майбутньому
ми, можливо, візьмемо під своє крило і готель "Супрім Кволиті",
а мій давній друг Кушаль буде працювати на мене,
ось такий я великодушний переможець.
Але поки що по колісницях!
І їдьмо до нової коштовності в моїй короні!
До зіниці мого ока!
Їдьмо до перлини в моїй мушлі!
Це вже не клуб "Вайсрой",
а мій подарунок на день весілля їй,
дівчині моїх мрій, де я вас з радістю вітатиму.
Леді та вельмишановні джентльмени...
О так.
...за готель "Меріголд", кращий з екзотичних 2!
Це тобі! Заходь!
Бачиш?
Леді та джентльмени,
якщо дозволите, хвилиночку вашої уваги.
Я хотів би сказати кілька слів.
Від мандрів я не відпочину,
Доп'ю Життя до дна
Усе, що було зі мною, було повним
Мандрівник вічний з жадібною душею
Багато бачив я, багато знаю
Я частка всього, що мені стрічалось
Життя і ще життя - Все було б мало,
мені ж і від одного
залишилося небагато, та кожна година
врятована від вічного мовчання,
приносить щось нове.
Це кілька слів лорда Альфреда Теннісона,
який говорить про те, що всі ми знаємо і не повинні ніколи забувати.
Що кожна година приносить щось нове.
Сонні й Сунейна сьогодні оголосили,
що хочуть провести ці години,
ці миті, це життя разом.
...ці миті, це життя разом.
І це велика честь - мати змогу
побачити, як вони стають на цей шлях у такий неординарний спосіб.
До речі, про спосіб -
у мене й самого було казкове весілля.
У мене й самого було казкове весілля. Хоче моє було з казок братів Грім.
Пауза для сміху.
Йдемо далі.
Дві речі, які ми можемо дати нашим дітям - це, на мою думку...
...це, на мою думку, коріння й крила.
Прекрасні сім'ї Сонні й Сунейни дали їм коріння.
- І тепер... - ...вони можуть злетіти разом.
Читай це.
І на початку цієї подорожі...
Вегетаріанська, не вегетаріанська...
...подорожі, так...
...подорожі, в яку ми їх відправляємо з усією нашою любов'ю...
...і, і, і величезною...
...розумієте...
...не явною...
Ось те, що...
...молоді...
Ось те, що молоді змушують нас пам'ятати...
Бо те, що молоді змушують нас пам'ятати...
...що зрештою...
...що зрештою, все дуже просто,
що треба тільки подивитися комусь в очі
і сказати: "Так,
я цього хочу".
І щоб тобі відповіли:
"Я хочу цього теж,
і боятися нічого".
Ми з Евелін хочемо побажати вам двом
найбільшого кохання й удачі на світі.
І так каже кожен з нас.
Сонні і Сунейна!
Якщо ти справді хочеш спробувати моногамію,
хоча я вважаю, що це для молодих і дуже наївних,
можливо, ми могли б спробувати і так.
Нормане?
Ти мені збрехав.
Що ж,
я вже не інспектор готелів, і я збираюся написати ту книгу.
Тому по суті, усе, що я сказав - правда, тільки сказана трохи раніше, от і все.
А твоя дружина?
Оце вже була правда.
Ти став у мене першим після смерті мого чоловіка.
А ти була в мене не першою.
Але думаю, що можеш стати останньою.
Будь ласка,
потанцюй зі мною,
Чандрімо.
Мені сказав Сонні.
Я вб'ю того хлопця.
Дякую, що приїхав.
Ви ж подзвонили.
Ліворуч чи праворуч, леді?
Що-що?
Коли доїдемо до розвилки, повернути ліворуч чи праворуч?
Що робиш ти, коли перед тобою складний вибір?
Я не вірю в те, що таке буває.
Підкиньте монетку, і ми завжди знаємо, яким боком хочемо, щоб вона впала.
Ліворуч чи праворуч, леді?
Місіс Донеллі?
Ви тут, мадам?
Відвали на своє весілля, я відпочиваю.
Так. Звичайно. Вибачте, що потурбував.
Що, забув взуття для танцю?
- Ні, мадам. - Тоді йди і покажи їм клас.
Так, мадам.
Сонні...
Я йду. Вже йду.
На рецепції що, ні душі?
Я думав, це готель.
- А ви що тут робите? - Перевіряю, як тут моя інвестиція.
Ви приїхали не туди.
Я так не думаю.
Я не зміг знайти вас на весіллі.
Як поживаєте, місіс Донеллі?
Ні, правда, для чого ви сюди приїхали?
Щоб засвідчити вам свою пошану.
Я захоплююся людьми, котрі садять дерева,
під тінню яких вони, може, вже ніколи не посидять.
Посидять інші. Це головне.
Ви надовго?
Вилітаю завтра вранці. Боюся, маршрут такий, що побути довше не вийде.
У котрому з ваших готелів ви б радили мені переночувати?
У другому чи в першому?
Не думаю, що там ви добре виспитеся.
Я...
Я мушу віднести цей лист, а тоді я вас зареєструю.
Дякую, місіс Донеллі.
Я знаю, що ви зрозумієте, чому я пропустила церемонію,
і сподіваюся, ви пробачите, що я не прийшла попрощатися.
Летіть і проведіть медовий місяць, який ви заслужили.
Упевнена, вас буде кому провести.
Дякую.
Кінця не існує.
Це просто місце, де ви виходите з оповідання.
Тепер це ваше оповідання.
Я 40 років мила підлогу,
а в останні місяці свого життя стала співвласником готелю
на іншому краю світу.
Зараз ви навіть не уявляєте, ким станете в майбутньому.
Не намагайтеся це контролювати.
Відпустіть.
Саме тоді й починається найцікавіше.
Бо, як я колись чула,
нема сьогодення, є тільки час.
ГОТЕЛЬ "МЕРІГОЛД": КРАЩИЙ З ЕКЗОТИЧНИХ 2
Переклад: Владислава Бурмістрова, Deluxe